Institucionalizovaná a rostoucí nenávist vůči konzervativním studentům na Oxfordu je tak velká, že se minulý týden skupina těchto studentů domáhala stejné ochrany rovných práv, jakou mají gayové, osoby se zdravotním postižením a etnické menšiny.

Such is the institutionalised and increasing hatred of Tory students at Oxford that last week a group of them demanded the same equal-rights protection as gays, disabled people and ethnic minorities.


Konzervativní členové sdružení mladších ročníků (JCR) na Corpus Christi College tvrdí, že z důvodu svých politických názorů jsou "často aktivně izolováni, vystavováni osobním útokům a je jim dáváno najevo, že nejsou vítáni".

Conservative members of Corpus Christi College's junior common room (JCR) claim they are "often actively isolated, personally attacked and made to feel unwelcome" because of their political views.


Žádají vytvoření pozice v univerzitním výboru pro rovné příležitosti, která by zajišťovala, že své názory mohou volně sdělovat.

They want to create a post on the college's equal opportunities committee to ensure that their opinions can be aired freely.


Jejich situaci nepomohl ani nedávno uvedený dokumentární pořad televize BBC Two s názvem Wonderland: Young, Bright and on the Right (Pohádková země: mladí, inteligentní a pravicoví) o studentském politickém dění, který konzervativce vylíčil jako podivíny a neonacisty.

Their situation wasn't helped by a recent BBC Two documentary, Wonderland: Young, Bright and on the Right, about student politics, which portrayed Tories as oddballs and neo-Nazis.


V pořadu byl představen absolvent Joe Cooke, bývalý prezident Oxford University Conservative Association (konzervativní asociace Oxfordské univerzity - OUCA), který jezdil Rolls-Roycem, byl oblečený ve stříbrném obleku a měl hůl se stříbrnou hlavou.

It featured graduate Joe Cooke, former president of the Oxford University Conservative Association (OUCA), travelling in a Rolls-Royce, sporting a silver suit and silver-topped cane.


Na jiných vysokých školách konzervativní studenti říkají, že je s nimi z důvodu zavedení vyššího školného zacházeno jako s "obětními beránky".

At other universities, Conservative students say they are being treated as "scapegoats" for the introduction of higher tuition fees."


Dvacetiletý Luke Black, viceprezident Nottingham University Conservative Association (konzervativní asociace Nottinghamské univerzity), řekl nedělním novinám, že "levicový vliv na univerzitách roste.

Luke Black, 20, vice-president of Nottingham University Conservative Association, told a Sunday newspaper that "there is a growing Left-wing bias at universities.


Lidé se domnívají, že jsme jako Bullingdon Club, aniž by se s námi vůbec sešli."

People assume we are like the Bullingdon Club without meeting us."


Jednadvacetiletý student historie na Corpus Christi Samuel Roberts, který stojí za hnutím za větší ochranu, říká, že takové klima je "nepříjemné", zatímco devatenáctiletá zvolená prezidentka OUCA Stephanie Cherill říká, že v přístupu členů JCR vůči lidem napravo od středu došlo ke zhoršení.

Samuel Roberts, 21, a history student at Corpus Christi, who proposed the motion for greater protection, says such a climate is "uncomfortable," while Stephanie Cherill, 19, president elect of OUCA, says there has been a deterioration in the attitude of JCR members towards people who are Right of centre.


"To představuje hrozbu pro atmosféru intelektuální diskuse, stejně jako pro dobré životní podmínky členů," říká.

"This poses a threat to the atmosphere of intellectual discussion, as well as to the welfare of members," she says.


Během svých prvních několika týdnů v Oxfordu jsem byla menšinou o jednom členu.

I was in a minority of one during my first few weeks at Oxford.


Nastoupila jsem v září roku 1986, 18letá a ochromujícím způsobem stydlivá.

I had gone up in September 1986, a cripplingly shy 18-year-old.


Nenávist vůči Konzervativní straně byla nejhorečnatější.

Hatred of the Conservative Party was at its most febrile.


O rok dříve univerzita odhlasovala odmítnutí udělení čestného titulu bývalé studentce Margaret Thatcherové z důvodu škrtů ve financování vysokého školství.

The year before, the university had voted to refuse Margaret Thatcher - a former student - an honorary degree, because of cuts in higher education funding.


Z atmosféry by se i stalinisté chvěli obavami.

The atmosphere would have made a Stalinist shudder with apprehension.


Během prvních několika dnů v úvodním týdnu, kdy se noví studenti stýkají mezi sebou a s profesory, jsem dostala ochutnat pelyňku, který měl přijít.

During the first few days of freshers" week, when new students socialise with each other and the dons, I had a taste of the wormwood that was to come.


Zjistila jsem, že nejenže profesoři mlčky schvalují popichování konzervativních žáků, ale s chutí se ho i účastní.

I was to find that the dons not only connived in the taunting of Tory undergraduates but took part with relish.


Do dřevem obložených poslucháren byla přivedena politika hornické stávky, privatizace a odporu vlády vůči sankcím proti apartheidu v Jihoafrické republice.

The politics of the miners" strike, privatisation and the government's opposition to sanctions against apartheid South Africa were brought into the wood-panelled rooms of the tutorial.


Moje první přednáška se týkala překladu francouzského textu z 18. století do angličtiny a na to, co následovalo, jsem nebyla připravena.

My first one involved translating 18th-century French texts into English, and I was unprepared for what followed.


"Slečno Wyatt," řekl profesor Harry Pitt (nyní zesnulý), "přeložte prosím první odstavec."

"Miss Wyatt," said the don, Harry Pitt (now deceased), "please translate the first paragraph."


Profesor Pitt, malý muž s tváří jako dortové těsto, byl hodně žlučovitý.

A small man with a face like cake batter, Pitt was big on bile.


"Thatcherovci se odmítají naučit francouzsky, nebo jsou prostě jen hloupí?" zeptal se.

"Do Thatcherites refuse to learn French or are they just stupid?" he demanded.


"Navrhuji, abyste si ve svém volném čase vzala nějaké základní lekce francouzštiny, tedy pokud nejste příliš zaneprázdněna společenskými záležitostmi," zavrčel profesor Pitt.

"I suggest you take some basic French lessons in your spare time - that is, if you're not too busy socialising," Pitt snarled.


Zdrcená jsem se vrátila do svého pokoje.

I walked back to my rooms a disconsolate figure.


Při večeři ve škole jsem seděla sama, když jsem ucítila lehké poklepání na rameno.

At dinner in college that evening I sat by myself; then I felt a light tap on my shoulder.


Byl to student druhého ročníku jménem James, který se představil jako člen OUCA.

It was a second-year English student named James who introduced himself as a member of the OUCA.


Každý, kdo je podezřelý z konzervatismu, je terčem.

Anyone suspected of being a Tory is picked on.


Už pro mně je to dost špatné, ale vědí, že tvůj otec má blízko k Margaret Thatcherové, takže pro tebe to bude ještě horší.

It's bad enough for me, but they know your father is close to Margaret Thatcher, so it will be worse for you.


Většina konzervativních prváků předstírá, že jsou labouristi.

Most Tory freshers pretend they're Labour.


Později v místní hospodě jsem se zbaběle pokusila předstírat.

Later, at a local pub, I cravenly attempted to dissimulate.


Trvala jsem na tom, že nesouhlasím se vším, co Thatcherová řekla.

I insisted that I didn't agree with everything Mrs Thatcher said.


Student prvního ročníku oboru filozofie, politiky a ekonomie, který (jaká ironie) chodil na Eton, řekl: "Jsi dcera fašistického prasete."

A first year PPE student, who, ironically, had been to Eton, said: "You're the daughter of a fascist pig."


"Jak se konzervativci milují?" zeptal se jeden.


Cítila jsem se tak, jak se museli cítit homosexuálové před liberální legislativou ze šedesátých let.

I felt the way homosexuals must have felt before the liberal legislation of the Sixties.


Mohla bych někdy vést v Oxfordu normální život?

Would I ever be able to lead a normal life at Oxford?


Byla bych nucena scházet se s podobně smýšlejícími lidmi jen po setmění?

Would I be forced to meet like-minded people only after dark?


Musela bych se změnit v labouristu a potlačit své přirozené sklony?

Would I have to turn to Labour and suppress my natural inclinations?


Tři roky se přede mnou rozvinuly jako očistec ignorování a izolace.

The three years before me stretched out as a purgatory of ostracism and isolation.


Jediným otevřeně konzervativním profesorem byl Norman Stone, profesor moderní historie, který sídlil na mé fakultě.

The only openly Tory don was Norman Stone, Professor of Modern History, who was based at my college.


Byl nenáviděn nejen za to, že je konzervativní, ale i za to, že je poradcem Margaret Thatcherové pro zahraniční politiku a jeden z těch, kdo jí píší proslovy.

He was hated for being not only a Conservative but a foreign policy adviser to Thatcher and one of her speech writers.


To místo nenáviděl pro jeho provinčnost a malichernost a pro jeho příklon k marxisticko-deterministickému pohledu na historii.

He loathed the place as provincial and petty, and for its adherence to the Marxist-determinist view of history.


V roce 1997 nastoupil na místo profesora na Bilkentské univerzitě v turecké Ankaře.

In 1997 he took up a professorship at the University of Bilkent, in Ankara, Turkey.


Začala jsem dojíždět z Oxfordu do domu svých rodičů v Londýně, hledajíc útočiště u svých nezaujatých metropolitních přátel a rodiny.

I began commuting from Oxford to my parents" house in London, finding refuge with my more open-minded metropolitan friends and family.


Řekla jsem otci, že Oxford nenávidím a proč.

I told my father I hated Oxford and why.


Během jeho studií na Oxfordu ve čtyřicátých letech byly přijímány všechny politické názory.

During his time there in the Forties, all political views had been accepted.


"Ale vždyť je to nejlepší místo na světě," řekl pateticky.

"But it's the best place in the world," he said pathetically.


To by neudělali, ne v městě snové nálady.

They wouldn't do that, not among my dreaming spires.


Dokonce i moji komunističtí přátelé měli vždycky dokonalé způsoby.

Even my Communist friends always had impeccable manners.


Vyčerpaná častými výlety do Londýna se moje citová odolnost zhoršovala.

Exhausted by my frequent trips to London, my emotional resistance was deteriorating.


Můj přítel, také příznivec Konzervativní strany, podlehl tlaku a vzdal se svého přesvědčení.

A male friend of mine, also a Tory supporter, had succumbed to pressure and renounced his creed.


Následující týden v průběhu výuky, kdy další profesor historie v naprosté vážnosti prohlásil, že jsem "nepřítel lidu", jsem se rozhodla udělat totéž.

During a tutorial the following week, when another history don had suggested, in complete seriousness, that I was an "enemy of the people," I decided to do the same.


I když jsem se uvnitř červenala studem, přiznala jsem se k tomu, že mi "rodiče vymyli mozek" a nazvala jsem je "starými blázny".

Inwardly blushing with shame, I admitted to being "brainwashed by my parents" and called them "old fools."


Hřebík do rakve mé oxfordské kariéry zatloukl můj otec.

It was my father who drove the nail into the coffin of my Oxford career.


V té době psal každý týden dva sloupečky do Murdochových novin.

At the time, he wrote two columns in the Murdoch press each week.


Krčila jsem se uvnitř a po pěti minutách to moji pronásledovatelé vzdali.

I cowered inside, and after five minutes, my pursuers gave up.


Když odešli, sbalila jsem si kufr a chytila první vlak do Londýna.

When they left, I packed a suitcase and caught the first train to London.


Ale žádná 18letá dívka nebo chlapec by neměli být ve vzdělávacím ústavu předmětem takového zastrašování a jedovatosti.

But no 18-year-old should be subject to such intimidation and vitriol in an educational institution.


Ještě tragičtější však je, že to byl Oxford, ze kterého nejenže vzešlo 14 konzervativních premiérů, ale který se také do dnešního dne skrývá za nezaslouženou pověst místa s rovností a svobodou myšlení.

Even more tragic is that it was Oxford, which not only produced 14 Tory prime ministers, but, to this day, hides behind an ill-deserved reputation for equality and freedom of thought.


"Valentino má raději eleganci než slávu"

"Valentino prefers elegance to notoriety"


U příležitosti výstavy "Valentino: mistr módní tvorby", která byla zahájena tento týden v Londýně, hovořila ABC s Naty Abascalovou, Fionou Thyssen-Bornemiszovou a dalšími slavnými zákaznicemi italského návrháře.

On the occasion of the "Valentino: Master of Couture," an exhibition that opened this week in London, ABC speaks with Naty Abascal, Fiona Thyssen-Bornemisza and other of the Italian designer's famous clients.


Somerset House, starobylá rezidence Isabely I. Anglické, je jediným místem v britském hlavním městě hodným hostit výstavu Valentina Garavaniho.

Somerset House, former home of Queen Elizabeth I of England, is the only place in the British capital worthy of hosting a Valentino Garavani exhibition.


Návrhář to potvrdil při zahájení oslavné retrospektivy "Valentino: mistr módní tvorby", která představuje víc než 130 modelů vrcholné módy vytvořených jeho ateliérem za posledních 50 let.

During the inauguration of "Valentino: Master of Couture," the designer acknowledged a retrospective apotheosis that brings together over 130 couture gowns created by his fashion house over the past 50 years.


"Tento zámek zbožňuji," říká se svým nezaměnitelným italským přízvukem.

"I love this palace" he says, in his unmistakable Italian accent.


Tato výstava je závěrem příběhu, v němž je "il signore" Garavani jediným protagonistou, který by ale bez jeho ctěných klientek nemohl být napsán.

This exhibition is the culmination of a story whose only protagonist is "signore" Garavani, although it could not have been written without his distinguished clients.


Valentino se vždycky cítil okouzlen vzácným a vzdáleným světem aristokracie.

Valentino has always been fascinated by the rarefied and distant world of the nobility.


První sál výstavy, která potrvá až do 3. března, překypuje soukromou korespondencí a fotografiemi s podpisy nejvýznamnějších šlechticů, od princezny Salimy Aga Chán přes řeckou princeznu Marii-Chantal a Margaret z Anglie až po Lorda Snowdona.

In the first room of the exhibition, open until March 3, there are a number of private letters and photos signed by the cream of aristocracy, from Princess Salimah Aga Khan, Lord Snowdon, Princess Marie-Chantal of Greece to Margaret of England.


Valentino vystavuje tyto osobní vzpomínky jako trofeje svého společenského vzestupu: z prostého krejčího z města Voghera na severu Itálie na idol mezinárodní "bohémské smetánky".

Valentino exhibits these personal memories as if they were trophies of his social ascent from humble couturier in Voghera, northern Italy, to idol of the international jet-set.


Mít rád královské rodiny není nic špatného.

There is nothing wrong with loving royalty.


"Oni ti aspoň netípnou špačka cigarety do skvělého koberce, jako to dělají některé nádherné celebrity pop-music," říká baronka Fiona Thyssen-Bornemiszová.

"At least they don't drop cigarette ends on your magnificent carpet, like some beautiful pop music celebrities do," says Baroness Fiona Thyssen-Bornemisza.


V 60. a 70. letech jsme oba žili v Alpách a byli jsme dobří přátelé.

In the '60s and '70s, we both lived in the Alps and were good friends.


Valentino je působivý hostitel a hosty baví hojně a s elegancí.

Valentino is a spectacular host whose entertains with generosity and elegance.


"Všechny nás velmi potěšilo, když jsme byli pozváni na jeho chatu v Gstaadu," vysvětluje exmanželka "Heiniho" Thyssena a blízká přítelkyně zapomenutých krásek jako Marella Agnelliová nebo Eugenie Niarchosová.

"We all loved being invited to his chalet in Gstaad" says "Heini" Thyssen's ex-wife, a close friend of forgotten beauties such as Marella Agnelli and Eugenie Niarchos.


"Valentino měl vždycky raději eleganci než slávu.

Valentino has always preferred elegance to notoriety.


Na charizma návrháře nezapomíná ani argentinská modelka Valeria Mazzová.

The Argentine model Valeria Mazza also recalls the couturier's charisma.


"Už je to spousta let, co jsme po jedné přehlídce v Piazza di Spagna v Římě šli k němu na večeři.

Many years ago, after a fashion show in Piazza di Spagna in Rome, we went for dinner at his flat.


Bylo nás dvacet a mezi námi byli Sharon Stoneová a John Kennedy mladší.

There were twenty of us, including Sharon Stone and John Kennedy Jr.


V každé drobnosti jeho bytu, výzdobě, jídle, hudbě, ve všem se zračil a byl cítit jeho duch.

You could see and feel his "spirit" in every detail of the flat and its decor, the food and the music.


Všichni pozvaní se díky němu mohli cítit důležití a milovaní," vzpomíná top modelka, která s ním začala pracovat v průběhu Pařížského týdne vrcholné módy v roce 1995.

"All the guests were made to feel important and loved" recalls the top model, who started working with him during Haute Couture Week Paris, in 1995.


"Nikdy nevyjde z módy, protože jeho návrhy jsou umělecká díla," zakončuje.

"His designs are works of art and so never go out of fashion" she concludes.


Gravaniho život není příběhem posedlostí, nýbrž opravdu opětovaných lásek.

Garavani's life is not a story of obsession, but of well reciprocated love.


On miluje lidi s dobrým vychováním a lepšími tituly a oni milují jeho.

He loves well-educated people who come from good backgrounds, and they love him.


Jedna z galerií Somerset House byla přestavěna na osobitou sedmdesát metrů dlouhou pasáž, která nabízí výměnu rolí: návštěvník se změní na modelku a pochoduje pasáží, aby pozoroval "obecenstvo" snů, které má na sobě Valentinova mistrovská díla jako šaty, které si vybrala Jackie Kennedyová na svou svatbu s Aristotelem Onassisem, kostým, který měla na sobě Monica Vittiová v "Noci", nebo kabát z vlny a kožešiny, který patřil císařovně Farah Dibaové.

One of the Somerset House galleries has been transformed into a glamorous, sixty-foot long catwalk which offers a role reversal: visitors take the place of the models and have to parade down the catwalk while looking at a dream "audience" wearing Valentino masterpieces, for example, the dress Jackie Kennedy chose for her wedding with Aristotle Onassis, the costume Monica Vitti wore in "La Notte" and the wool and leather coat that belonged to Empress Farah Diba.


V publiku manekýnek září jména jako Sibilla Lucemburská, Gloria z Thurnu a Taxisu, Mette-Marit Norská, Rosario Bulharská či Sophie Habsburská.

In this crowd of mannequins, names stand out such as Sibilla of Luxembourg, Gloria von Thurn und Taxis, Mette-Marit of Norway, Rosario of Bulgaria and Sofia of Habsburg.


Mnohé z těchto klientek říkají, že první Valentino je jako první láska, "nelze na něj zapomenout".

Many of these clients say your first Valentino is like your first love, "impossible to forget."


Byly to kalhoty, košile, vesta "gillette" a sako z kolekce podzim-zima z let 1971-1972.

It was a pair of trousers, a shirt, a "gilet" waistcoat and jacket from the 1971-1972 autumn-winter collection.


Byl to dárek, který pro mě udělal on," říká Naty Abascalová, jedna z návrhářových múz.

"It was a gift he gave me" says Naty Abascal, one of the designer's muses.


"Dávám mu před ostatními přednost pro jeho ženskost a velkou lásku k ženám, protože podtrhuje naši krásu," doplňuje bývalá vévodkyně z Ferii.

"I prefer him to other designers because of his femininity, his great love of women, and because he enhances our beauty" added the former Duchess of Feria.


"Moc se mi líbí barvy, které používá, hodně rozjasňují a dávají "jiskru" tváři.

I love the colours he uses, they really stand out and "lend themselves" to your face.


Ani princezna a módní ikona Patricia della Giovampaola d'Arenberg nemůže zapomenout, jak si poprvé oblékla Valentina.

The princess and fashion advisor Patricia della Giovampaola d'Arenberg also remembers the first time she wore a Valentino.


Když dospívala a žila v Itálii, toužila být plnoletá a mít příležitost obléci si jedny z jeho večerních šatů...

As a teenager living in Italy, I dreamed of reaching the age when I'd have the chance to wear one of his evening gowns...


"Své první šaty od Valentina jsem si koupila k příležitosti oslavy na hradě svého bratrance, prince Edouarda de Ligne.

I bought my first Valentino dress to wear at a party in the castle belonging to my cousin, Prince Edouard de Ligne.


Byly to červené šaty, které měly sukni s volány, nařasený živůtek a vršek bez ramínek.

It was a red dress, with a frilly skirt, draped "corsage" and a strapless neckline.


Byl to sen, který se stal skutečností," říká vdova po Rodriguovi d'Arenberg.

"It was a dream come true" says Princess D'Arenberg, the widow of Rodrigo d'Arenberg.


"Valentino je laxní k módě, jeho vášeň je nadčasová," vysvětluje italská aristokratka, jejíž život se odvíjí mezi Paříží, New Yorkem a Buenos Aires.

"Valentino is indifferent to fashion, his obsession is timeless" says this Italian aristocrat who lives between Paris, New York and Buenos Aires.


Princezna d'Arenberg má uloženy návrhářovy slavnostní šaty "velmi pečlivě... protože šaty nejsou jenom šaty, je to také soubor vzpomínek, které mají v sobě".

Princess D'Arenberg looks after her couturier gowns with "the utmost care ... because a dress not just a dress, it's also the many memories that go with it."


Zlatým hřebem výstavy v Somerset House jsou svatební šaty Marie-Chantal Miller z její svatby s Pavlem Řeckým v roce 1995.

The "grand finale" of the Somerset House exhibition is Marie-Chantal Miller's wedding dress from her marriage to Paul of Greece in 1995.


Na vytvoření těchto hedvábných šatů slonovinové barvy s všitými perlami, dvanácti typy různých krajek a vlečkou dlouhou čtyři a půl metru byly potřeba čtyři měsíce práce a 25 "holek" (jak nazývá návrhář své švadleny).

It took four months' work and 25 "girls" (as the designer calls his seamstresses) to create the pearl-encrusted, ivory-coloured silk gown with twelve different types of lace and a train four and a half metres long.


Podle novinářky Suzy Menkesové, největší autority specializovaného tisku, reprezentují tyto šaty mezník vrcholné módy konce 20. století, "návrat klientek z vysoké společnosti".

According to journalist Suzy Menkes, the leading authority of the specialist press, that dress represents a high fashion milestone of the late 20th century, "the return of high society clients."


Valentino oslněný v průběhu let elitářským "savoir-être" je teď jeho nejlepším příkladem.

Dazzled for years with the "savoir-être" of the elite, Valentino is now its finest exponent.


Garavani jako Cavaliere di Gran Croce (nejvyšší vyznamenání v Itálii), Cavaliere del Lavoro, Commandeur de L'Ordre des Arts et des Lettres a vyznamenaný řádem Čestné legie hromadí tolik poct jako kterýkoliv z manželů jeho klientek.

Cavaliere di Gran Croce (the highest-ranking distinction in Italy), Cavaliere del Lavoro, Commandeur de L'Ordre des Arts et des Lettres, and awarded the Legion of Honour, Garavani accumulates as many honours as any of his clients' husbands.


"Mou pozornost vždycky přitahovaly jeho vybranost, klid, upravený a dokonalý vzhled," uznává princezna d'Arenberg.

"I've always been struck by his refined and calm manner, and his neat and perfect appearance" acknowledges D'Arenberg.


"Naposled jsem ho viděla před měsícem na gala večeři v Muzeu Orsay.

The last time I saw him was a month ago at a gala dinner at the Orsay Museum.


Byl u stolu s hraběnkou Jacqueline de Ribes, mou velkou přítelkyní.

He was on the table of Countess Jacqueline de Ribes, a great friend of mine.


Byl bezvadný, čas na něm nenechal žádnou stopu."

"He was immaculate, time stands still for him."


Nejtvrdší řemeslo na světě: nosiči síry v oblasti sopky Kawah Ijen

The hardest job in the world: the human mules of Kawah Ijen


Za čtyři eura hazardují nosiči v oblasti indonéské sopky se svým životem a zdravím, když snášejí 70 kilo síry dolů po strmých kamenných stezkách.

For four euros, the Indonesian volcano porters risk life and limb carrying 70 kilos of sulphur along steep stone paths.


Jsou lidé, pro které je jejich práce peklo, a jsou takoví, kteří doslova pracují v pekle.

There are people for whom work is hell, and others who - literally - work in hell.


To je případ Anta Wijayi, jednoho ze 400 horníků, kteří si vydělávají na živobytí dobýváním síry ze sopky Kawah Ijen na východě indonéského ostrova Jáva.

This is the case of Anto Wijaya, one of the 400 miners who make their living taking sulphur from the Kawah Ijen volcano, east of the Indonesian island of Java.


Kvůli tomu musí každý den fárat až na dno kráteru, kde unikají sirné plyny z vnitřku Země a při kontaktu se vzduchem přechází do pevného stavu.

To do so, he has to descend every day to the bottom of the crater, where the sulphurous gas emanating from the bowels of the earth solidifies on contact with air.


Poté, co vyseká velké bloky síry, které dohromady váží až 70 kilo, odnáší je na ramenou ve dvou bambusových koších po příkrých kamenných stezkách.

After breaking off large sulphur rocks, which in total can weigh up to 70 kilos, he carries them in two bamboo baskets on his shoulders along the steep stone paths.


K vrcholu sopky, která se tyčí 2 386 metrů, je to pouhých 250 metrů, ale vyčerpaným nosičům trvá přes 40 minut, než vystoupají želvím tempem nahoru, protože udržují rovnováhu a důkladně rozvažují své kroky, aby neuklouzli a nezřítili se do propasti.

It is only 250 metres to the top of the volcano, which rises to 2,386 metres above sea level, but the exhausted porters take over 40 minutes to get there, at snail's pace, keeping their balance and measuring their steps carefully to avoid slipping and falling over the precipice.


Vědí, že jakékoli klopýtnutí by je mohlo stát život, jak se to stalo jedné francouzské turistce, která se před lety zřítila ze skal Kawah Ijen.

They know that one slip could cost them their lives, as happened to a French tourist who plunged to her death a few years ago on the hazardous Kawah Ijen cliffs.


Horníci v Kawah Ijen vydělávají pět centů za každé kilo síry, které vytěží

The Kawah Ijen miners are paid 5 euro cents for each kilo of sulphur removed.


Když jsou nahoře, razí si cestu kolem turistů, kteří je fotografují, jako by byli opice v cirkusu, a unaveně odnášejí těžké koše k váze, kterou důlní společnost umístila o něco níže, v nadmořské výšce 1850 metrů.

Once at the top, they make their way past the tourists who photograph them like circus monkeys and then, lugging their heavy baskets, they walk three kilometres to the scales installed by a mining company a little further down, 1,850 metres above sea level.


Jedná se o firmu PT Candi Ngrimbi, která v sopce těží od roku 1960 a nikdy neplatila svým pracovníkům více než 662 indonéských rupií (pět centů) za kilo síry.

This is PT Ngrimbi Candi, a company which, since 1960, has been exploiting the volcano, and quite literally its workers, whom it pays 662 rupees (5 euro cents) per kilo of sulphur.


Pak ji prodává za 10 000 rupií (83 centů) petrochemickému průmyslu, neboť tento nerost má své místo v každodenním životě a používá se pro výrobu zápalek, zábavné pyrotechniky, kosmetiky, dynamitu a dokonce na bělení cukru.

It then sells the sulphur for 10,000 rupees (83 cents) to the petrochemical industry, as the mineral is widely used in everyday life and is used in the manufacture of matches, fireworks, cosmetics, dynamite and even for whitening sugar.


"Protože se běžně nosí 70 kilo, vyděláme si asi 46 000 rupií (3,8 eur) za každou cestu," vysvětluje nám Anto, který obvykle absolvuje tři cesty denně.

"We generally carry 70 kilos, so we get about 46,000 rupees (3.8 euros) a trip" explains Anto, who usually make three trips a day.


Jedna cesta mu trvá tři hodiny a na konci je zničený, ale může si tak vydělat 138 000 rupií (11,5 eur) za den.

Each one takes three hours and you end up exhausted, but it means he gets 138,000 rupees (11.5 euros) at the end of the day.


I když se to jeví jako zanedbatelná částka za tak nelidské úsilí, je to trojnásobek toho, co by vydělal na poli.

Although it seems a pittance for such an inhuman effort, it is three times what he would earn in the field.


"Denní mzda horníků je tady velmi vysoká. Například za sběr kávy se platí 15 000 rupií (1,2 eur) za den a plat za čtrnáct dní je dva miliony rupií (167 eur)," vysvětluje nosič, který dříve pracoval na turistickém ostrově Bali jako zedník.

"Miners' wages are very high here, whereas coffee harvesting is paid 15,000 rupees (1.2 euros) a day and the average monthly wage is two million rupees (167 euros) " explains the porter, who previously worked as a mason in the island resort of Bali.


Tam byl jeho plat 75 000 rupií (6,2 eur) za den a práce nebyla tak těžká, ale Anto se vrátil se svou rodinou do Banyuwangi, vesnice poblíž sopky, ze závažného důvodu, který je v Indonésii stejně přesvědčivý jako síra: "Oženil jsem se s mladou dívkou z Bali, které je hinduistické, a vzal jsem ji na Jávu, aby konvertovala na islám."

There, his wage was 75,000 rupees (6.2 euros) a day and the work was not as hard, but Anto has returned with his family to Banyuwangi, a village near the volcano, for a compelling reason which, in Indonesia, is as overriding as the sulphur: "I married a girl from Bali, where they are Hindu, and I've brought her to Java to convert to Islam."


Anto má astma, špatně se mu dýchá, pořád kašle a oči má podrážděné toxickými plyny

Anto has asthma, he has difficulty breathing, coughs constantly and his eyes are irritated by the toxic gases.


Ve svých 27 letech Anto třikrát denně riskuje život v sopce Kawah Ijen, jejíž síra si na něm už začala vybírat svou daň, přestože má obličej chráněn speciální maskou a brýlemi.

At 27 years old, Anto has been risking his life for three years in the Kawah Ijen volcano, and the sulphur has already begun to take its toll on him, even though he covers his face with special mask and goggles.


Má astma, špatně se mu dýchá, pořád kašle a oči má podrážděné toxickými plyny, které unikají ze sopky.

He has asthma, he has difficulty breathing, coughs constantly and his eyes are irritated by the toxic gases from the volcano.


To je cena, kterou musí platit za to, aby dosáhl svého snu.

This is the price you have to pay to realise your dreams.


"Budu pracovat ještě dva roky, protože si chci otevřít obchod nebo studovat španělštinu či francouzštinu," slibuje více než obstojnou angličtinou.

"I'll go on working two more years because I want to open a shop or study Spanish or French" he vows in more than acceptable English.


Tento sympatický a inteligentní mladík stižený osudem by mohl být turistickým průvodcem, číšníkem nebo recepčním v hotelu, a místo toho dělá práci nosiče.

Punished for life, this pleasant, intelligent young man could be a tour guide, waiter or hotel receptionist, but instead he does the work of a mule.


Sdílí špinavou dřevěnou chatrč s dalšími nosiči a každý den vstává ve dvě hodiny ráno, protože síra v noci nepřestává vyvěrat a její charakteristická žlutá barva se mění v modrou a září tmou.

Sharing a filthy wooden hut with other porters, he gets up every day at two in the morning because the sulphur doesn't stop flowing at night, when its characteristic yellow colour turns blue and it glows in the dark.


I přes okolní tmu fárá Anto do kráteru a osvětluje si cestu malou svítilnou, kterou má připevněnou na helmě a sám si ji za své peníze koupil.

Defying the shadows, Anto descends the crater and lights the path with a small torch attached to the helmet he bought with his money.


Asi 400 nosičů vynáší na ramenou koše se sírou ze dna kráteru

Some 400 porters carry sulphur baskets on their shoulders from the crater.


Přestože má společnost vysoké příjmy, těžbu síry kvůli úsporám nákladů nezmechanizovala, ani neposkytuje nosičům pracujícím na vlastní pěst a s takovým úsilím, žádné vybavení.

Despite their huge profits, the mining company has not mechanised the sulphur extraction process to save costs, nor has it provided any equipment for the porters, who work for themselves and by the kilo.


Vlastně ani nedostávají podíl z 30 000 rupií (2,5 eur) z příplatku za fotografování, který spolu se vstupenkou za 15 000 rupií (1,2 eur) vybírají hlídači přírodního parku od turistů, kteří přijíždějí, aby si vyfotografovali sopku a její lidské muly.

In fact, they do not even see any of the 30,000 rupee (2.5 euro) per camera surcharge that, on top of the 15,000 rupee (1.2 euro) entrance fee, the guards of this natural reserve charge to tourists who come to photograph the volcano and their human mules.


"Tato práce je pro dobytek, a ne pro lidi," namítá Madrusin, statný 42letý nosič, který pracuje v Kawah Ijen už tři desetiletí, od chvíle, kdy zanechal školy.

"This work is for animals, not people" protests Madrusin, a burly 42-year porter who has been working at Kawah Ijen for three decades, since leaving school.


Zvládne uzvednout až 110 kilo a ujišťuje nás, že vydrží pracovat, "jak nejdéle to půjde", protože potřebuje peníze na vzdělání svých tří synů ve věku mezi 18 a 10 lety.

He can lift up to 110 kilos, ensuring that he will go on working "all he can" because he needs the money to educate his three children, aged between 18 [months?] and 10 years old.


Nepůjdu do důchodu, umřu tady, protože sopka byla celý můj život

I won't retire, I'll die here because the volcano has been my whole life.


Ačkoliv síra spaluje hrdlo a štípe v očích, když se vítr nečekaně obrátí a polapí horníky v hustých výparech, které ze sopky vycházejí, horníci jsou tak tvrdí, že si nikdo z nich nestěžuje, že trpí vážnými nemocemi... je to však zřejmé z jejich častých respiračních potíží, artrózy, bolesti kolenou a ran na ramenou způsobených vahou košů.

Although the sulphur burns your throat and stings your eyes when the wind suddenly changes and traps the miners in the thick columns of smoke coming out of the volcano, they are so hardy that no-one complains of serious illnesses... apart, of course, from their common respiratory problems, osteoarthritis, knee pain and sores on the shoulders, which have been misshapen by the weight of the baskets.


Unainik, který vyvažuje svůj koš na zádech, si ve svých 53 letech může naložit již jen 50 kilo.

Balancing the basket on his back, Unainik can only carry 50 kilos now he is 53 years old.


Každý den on i jeho kolegové vydolují v sopce 15 tun síry, které pak tři kamiony odvážejí strmou cestou mezi houštím do skladu v Tamansari vzdáleném 18 kilometrů.

Every day, he and his fellow workers break off 15 tonnes of sulphur from the volcano, which three lorries move to the warehouse in Tamansari, 18 kilometres away along a goat path that passes through scrubland.


"Nepůjdu do důchodu, umřu tady, protože sopka byla celý můj život," prohlašuje Unainik a otevírá přitom zeširoka ústa, v nichž chybí několik zubů.

"I won't retire, I'll die here because the volcano has been my whole life" says Unainik, opening a mouth full of gaps where teeth use to be.


Z jeho pěti synů si nejstarší, třicetiletý, také vydělává dolováním síry.

The oldest of his five children, 30 years old, also works carrying sulphur.


Čas plyne, ale ustavičná bída jednoho z nejtěžších řemesel na světě přetrvává z generace na generaci - řemesla, které vykonávají lidské muly v Kawah Iljen.

Time passes, but poverty perpetuates from generation to generation in one of the hardest jobs in the world: the one done by human mules in the Kawah Ijen volcano.


Singapur shání miminka, aby zachránil ekonomiku

Singapore seeks babies to save its economy


Singapurci svádějí to, že nemají děti, na kariéru, stres a náklady na živobytí a vzdělání.

Singaporeans blame their careers, stress and the cost of property and education for not having children.


"Obyvatelstvo Singapuru potřebuje růst."


Jsem ženatý a jsem vlastenec, ty jsi moje manželka a jsi vlastenka. Splňme svou občanskou povinnost a zploďme nový život!

I'm a patriotic husband, you're my patriotic wife, let's do our civic duty and create life!


Může se zdát neuvěřitelné, že je tento slogan součástí reklamy na mentolové bonbóny, ale přesto - nebo možná právě proto - se video počátkem tohoto roku v Singapuru masově rozšířilo na YouTube.

It may seem unlikely that these verses are part of an advert for mint sweets, but in spite of this - or perhaps because of it - the video went viral on YouTube in Singapore earlier this year.


Tyto věty jsou částí rapu, který používá místní narážky typu "dáme buchtu do trouby" jako výsměch míře porodnosti v Singapuru.

The phrases are part of a rap and make use of local references such as "Let's put a bao (bun) in the oven" to make fun of the birth rate in Singapore.


Reklamní agentura BBH, která video vytvořila, doufá, že se jim touto reklamou podaří upozornit na problém vtipným způsobem.

The advertising company that made the video, BBH, is hopeful that the advertisement will manage to focus attention to the problem in a fun way.


Umělecký ředitel agentury Douglas Hamilton říká, že chtěl využít vlivu hudby k tomu, aby lidé splnili "svou občanskou povinnost".

Its creative director, Douglas Hamilton, says he wanted to use the power of music to make people perform their "national duty."


"Jedná se výhradně o záležitost internetu, takže to muselo být zábavné a vtipné.

It's purely an Internet thing, so we had to make it fun and amusing.


It's the biggest problem facing this country.


Jsme nejhorší na světě v reprodukci naší populace, takže jsme měli pocit, že je to téma, kterého se musíme dotknout.

We are the world's worst at reproducing our own progeny, so we felt it was an issue we had to address.


Věděli jsme, že se vláda pokoušela o hodně věcí jako rozšířit parfémy s feromony nebo organizovat seznamovací večírky.

We knew the Government had tried many things, like launching perfumes with pheromones or organising speed dating evenings.


Mnohé z těchto nápadů mohly být sice tvůrčí, ale ne zcela funkční.

Many of these ideas may have been creative, but they didn't necessarily work.


Takže jsme si pomysleli, proč neudělat tu nejkreativnější možnou věc, jako je složení rapu, abychom tento problém vyřešili."

So we thought: why not be as creative as possible to solve the problem, by composing a rap?


Ten, kdo to nebere moc na lehkou váhu, je singapurská vláda.

But the Singapore Government is not taking it so lightly.


Ročně vynaloží 1 300 USD na povzbuzení občanů k tomu, aby měli víc dětí.

It spends USD 1,300 per year on policies to encourage people to have more children.


Vládní balíček pro manželství a rodinu poskytuje až 15 000 dolarů na dítě, prodlužuje mateřskou dovolenou a přiděluje finanční dávky.

A government package for marriages and parents grants up to USD 15,000 per child, extends maternity leave and distributes tax benefits.


Všechna tato opatření měla ale malý efekt.


Singapur je bohatý městský stát s vyspělou technologií na jihovýchodě Asie, také známý konzervatizmem svých představitelů a přísnými sociálními kontrolami.

Singapore is a rich, high technology city State in Southeast Asia, also known for the conservatism of its leaders and its strict social controls.


Míra porodnosti v Singapuru s ohledem na rozvrstvení obyvatelstva je momentálně 1,2 dítěte na ženu.

The birth rate in Singapore, according to its national population division, currently stands at 1.2 children per woman.


Naposledy přesáhla míra porodnosti hodnotu 2, což je považováno za míru obnovy, v roce 1976.

The last time it was over 2, known as the replacement rate, was in 1976.


Proč vlastně Singapurci nemají více dětí?

So why are Singaporeans not having children?


Tan Wei Mingová, ředitelka odboru manželství a rodiny Národního úřadu pro obyvatelstvo říká, že je to kvůli "lepšímu vzdělání" a "širší škále kariérních příležitostí".

Tan Wei Ming, Director of Marriage and Family Policy of the National Population Division, said that it is a result of "better education" and "a wider range of career opportunities."


"Lidé tak mají k dispozici širší škálu možností, pokud jde o životní cíle a priority, není to pouze svatba a rodina," vysvětluje.

"This has given people a wider range of options in terms of life goals and priorities, beyond getting married and starting a family" he explains.


Tyto změny ve společenských normách přispěly ke zvýšení počtu svobodných lidí a k odkládání manželství a plození dětí. Výsledkem je snížení míry porodnosti v Singapuru.

These changes in social norms have contributed to increasing numbers of people who are single, and delaying marriage and births, which has resulted in a decrease in the birth rate in Singapore.


Zatímco v rámci imigrační politiky existovaly snahy drasticky zvyšovat příliv imigrantů jako opatření proti poklesu počtu obyvatel, mezi místními obyvateli to vyvolalo nelibost.

Meanwhile, an EU immigration policy aimed at dramatically increasing immigration to cope with the population decline has created resentment among the local population.


Na některých singapurských webových stránkách je vidět neskrývaná xenofobie proti mnoha novým přistěhovalcům, zejména Číňanům, kteří jsou kritizováni za udržování nízkých platů a malou snahu o integraci.

In Singapore, there are websites where xenophobia against many new immigrants is widespread and thinly disguised, especially the Chinese who are criticised for keeping wages low and not integrating.


Zvýšení imigrace je také vnímáno jako jeden z důvodů, proč minulý rok zaznamenala vládní strana Singapuru svůj nejhorší volební výsledek od počátku nezávislosti.

Increased immigration is also seen as one of the reasons why, last year, the Singapore ruling party experienced its worst election result since independence.


Po volbách se objevila snaha problém řešit pomocí kvót a vyšších poplatků pro zahraniční pracovníky.

Since the election there has been an attempt to correct the problem, with the highest taxes and levies for foreign workers.


Zatímco pokles míry porodnosti má známé dopady na národní ekonomický růst, daňové příjmy, výdaje ve zdravotnictví a politiku imigrace, v případě Singapuru se vyskytly také jisté nečekané následky.

While a fall in the birth rate has known effects on a nation's economic growth, tax revenues, healthcare costs and immigration policies, in Singapore's case there are also some unexpected consequences.


Vláda se snaží, aby se nestavělo tolik malých domů.

The Government is trying not to build so many small houses.


Začala například ovlivňovat obchod s nemovitostmi.

For example, it has started to influence the real estate sector.


Úřad pro městský rozvoj začal regulovat počet malých bytů známých jako "krabice od bot", které se mohou stavět v určitých městských zónách.

Its urban development authority has started to control the number of small apartments, known as "shoe boxes," which can be built in certain areas of the city.


Tyto byty mají plochu 46 metrů čtverečních a měly velký úspěch v prodejnosti.

These apartments have a surface of 46 square metres and have been very successful in terms of sales.


Nicméně panuje obava, že tyto byty mohou podporovat mládenecký životní styl a odrazovat developery, aby stavěli velké rodinné domy.

However, there is concern that they may promote a single-living lifestyle and discourage developers who want to build large family houses.


Ale Lim Yew Soon, generální ředitel developerské firmy EL Developers, tvrdí, že jejich "krabice od bot" se prodávají daleko rychleji než větší domy.

But, Lim Yew Soon, managing director of the real estate company EL Developers, says his "shoe boxes" sell much faster than larger units.


"Jsou populárnější, a to tak, že se prodají o dny až týdny rychleji než domy s větší rozlohou.

They are more popular, in the sense that the units sell days, even weeks, faster than larger units.


Proto jsou pro náš peněžní tok mnohem lepší."

This means they are much better for our cash flow.


Nicméně připouští, že nové normy stanovují jasnější pravidla developerům, kteří byli dříve limitováni, když chtěli nabídnout příliš mnoho malých domků v jednom projektu.

However, he admits that the new regulations give clearer guidance to developers, who previously had obstacles put in their way if they provided for too many small units in a project.


Ačkoliv by tato nová pravidla mohla směřovat ke zvýšení míry porodnosti národa, rozhovor se Singapurci pracujícími ve finanční čtvrti v centru města naznačuje, že nebudou mít velký efekt.

Although these new rules may be a step towards increasing the national birth rate, when talking to Singaporeans working in the central financial district, it seems they will not have much impact.


"Lidé jsou pořád ve stresu, domy jsou drahé, stejně jako vzdělání, proto to mnoho lidí odkládá," říká mladý úředník.

"People are very stressed, houses are expensive and so is education, so a lot of people are putting off having a family" says a young executive.


Ale pro mě je důležité spoléhat na vlastní peníze a čas," říká jiný, asi dvacetiletý, mladík.

"But, for me, it is important to have my own money and time" says another young man of around 20 years old.


Muži i ženy zmiňují kariéru, stres a náklady na živobytí a vzdělání jako důvody, které jim brání mít děti.

Men and women alike mention their careers, stress and the cost of property and education as the reasons preventing them from having children.


Takže ať se vláda snaží občany jakkoliv nutit k tomu, aby měli děti, jsou to stejně nakonec Singapurci, kteří mají ohledně zakládání rodiny poslední slovo.

So, much as the Government is trying to encourage its citizens to have children, when it comes to babies, the Singaporeans have the last word.


Co je soukromé offline je soukromé i online

What is private offline is private online


Podle slovníku vydávaného Královskou španělskou akademií se jedná o něco, co má osobní povahu či o "oblast soukromého života, kterou má každý právo si chránit proti jakémukoli narušení".

According to the Spanish Royal Academy Dictionary, it means the quality of private life or "the level of privacy which a person is entitled to protect from any interference."


Co je to soukromí pro člověka mladšího 16 let?


Jak aplikuje tuto definici ve svém každodenním životě a na sociálních sítích?

How do you apply this definition to their daily life and social networks?


Rozumí nebezpečím, kterým je vystaven, když na internetu zveřejňuje záležitosti, které by zcela jistě nikomu při běžné komunikaci neřekl?

Do they understand the dangers they are exposed to by airing information over the Internet which they probably would not share offline?


Novináři z elPeriódico vyzpovídali pět chlapců a dívek mezi 10 a 15 lety, kteří jsou častými uživateli internetu.

ElPeriódico interviewed five children aged between ten and 15 years old who are frequent Internet users.


Ve čtyřech případech považovali pojem soukromí za "něco zcela vlastního" v osobní rovině a za "uživatelské jméno a heslo", pokud se jednalo o sociální sítě.

In four cases, they associated the term with "something very much mine" on a personal level, and "in the user name and password" when applied to social networks.


"Má největší tajemství bych nezveřejnil," říká desetiletý Jorge ve snaze vysvětlit význam soukromí na místech jako Facebook, Twitter, Hotmail a Windows Live Messenger, kde má účty už dva roky.

"I wouldn't upload my deepest secrets in a post" says Jorge, aged ten, when trying to explain the meaning of privacy on sites such as Facebook, Twitter, Hotmail and Windows Live Messenger, with which he has had accounts for two years.


"Jsou to velmi tajná tajemství, moje máma o nich může vědět, ale ne celý svět," tvrdí.

"They are very secret secrets, I'll tell my mother, but not everybody" he says.


"Na FB dávám hezké fotky nebo fotky, jak si hrajeme.


Nesdílel bych fotku, která by nebyla moje, nebo fotku, která by někoho zesměšnila," říká.

"I wouldn't share a photo that isn't mine, or that belongs to somebody who's doing something stupid" he says.


Tento chlapec si uvědomuje, že je špatné zveřejňovat obscénní fotografie, fotografie nahých osob nebo fotografie zločinů, či psát ponižující nebo hrubé komentáře.

The child recognises that it is bad to post obscene pictures of naked people, crimes, or write humiliating or aggressive comments.


Jorge říká, že zná všech 35 přátel, které má na FB a svých devět příznivců na Twitteru.

Jorge says he knows the 35 friends he has on FB and his nine followers on Twitter.


Je mezi nimi i matka, která má jméno a heslo jednoho z účtů.

His mother is included, and she has the password to one of the accounts.


"Založil jsem si účet na Twitteru, abych mohl vyjadřovat své názory a psát zajímavé příspěvky.

I opened Twitter to express myself and post interesting tweets.


Nevím, jestli mi někdo odpoví, já je tam jen tak dávám," doplňuje.

"I don't know if they answer me, I only upload them" he adds.


"Sociální sítě jsou zábavné, můžu mluvit s příbuznými, kteří jsou daleko nebo rychle komunikovat s přáteli," říká.

"Social networking is fun, I can talk quickly to relatives far away or my friends" he says.


Bez váhání říká, že by nikdy nepřijal žádost od neznámé osoby.

He does not hesitate to reply that he would never accept a request from an unknown person.


Ani by ho nezajímalo, kdyby mu někdo doporučil někoho neznámého.

Nor would he take any notice of someone who recommends a stranger to him.


Případ čtrnáctiletého Josého je odlišný.

The case of Joseph, aged 14, is different.


Tento teenager vlastní účty na sítích Hotmail, Facebook, My Space a Ask a u poslední zmiňované sítě připouští, že nezná 20 osob ze svého seznamu přátel.

This teenager has accounts with Hotmail, Facebook, My Space and Ask, and in the last case he admits not knowing 20 of the people added to his friends list.


"Nemám z toho strach, protože máme něco společného, například hudbu," povídá.

"It doesn't bother me, because we have something in common, like music" he says.


Podle tohoto chlapce ho nikdo z nich na nic nenaváděl, ani po něm nechtěl adresu nebo číslo telefonu.

The boy says that no-one has suggested anything to him or asked him for his home address or phone number.


"Kdyby na mě naléhali nebo to ode mě vyžadovali, jednoduše je ze svého účtu odstraním," přiznává.

"If they pressured me or asked me for it, I'd just delete them from my account" he states.


José se přihlásil na Ask poté, co si přečetl doporučení na Twitteru.

Joseph became a follower on Ask, after reading a recommendation on Twitter.


Tomuto chlapci nejsou cizí zkušenosti s tím, co se dnes nazývá cyberbullying (kyberšikana).

This teenager is not alien to experiences of what is now known as cyberbullying.


"Známého kamarádky na sociální síti vydírali.

An acquaintance of a friend of mine was being pestered on a social network.


They were threatening him and demanding money from him.


Nikdy se nedověděl, kdo to byl," potvrzuje.


Oběť se podle Josého neodhlásila z účtu.

The victim, according to José, did not close his account.


Potom vysvětluje sérii kroků, jak účet bezpečně nastavit.

He then explains a series of steps to configure the account safely.


Na rozdíl od Jorgeho by tenhle chlapec uveřejnil fotky známých v nepříjemných či trapných situacích.

Unlike Jorge, this boy would upload photos of acquaintances in uncomfortable or embarrassing situations.


"Jasně že bych to udělal, kdyby mi někdo vadil nebo by se mi prostě chtělo.

I would do it if I didn't like somebody, or they made me want to do it.


I když vím, že je to cyberbullying," tvrdí.

"However, I know that's cyberbullying" he admits.


Marielos Porrasová, učitelka angličtiny a absolventka oboru Výchova a vyučování, má za to, že aby se děti a dospívající v sociálních sítích správně orientovali, musejí pochopit, že hlavním cílem těchto sítí je informovat.

Marielos Porras, an English teacher with a degree in Education and Learning, believes that to guide children and teenagers, they should understand that the purpose of social media is to inform.


Uvádí, že: "Internet vznikl jako prostředek pro hledání informací, ale když se objevily sociální sítě, změnila se pravidla hry."

"The Internet emerged as a means of searching for information, but with the appearance of these websites, the rules of the game changed" he says.


Marrielos Porrasová poznamenává, že akademický pracovník Marc Prensky, absolvent pedagogiky na univerzitě Yale a autor článku Digitální domorodci a digitální přistěhovalci, zavedl tyto pojmy, aby tento fenomén vysvětlil.

Porras says the scholar Marc Prensky, with a Master's degree in Education from Yale University and author of the work Digital Natives, Digital Immigrants, coined these terms to explain the phenomenon.


"Digitální domorodci jsou děti a mladí lidé, kteří se narodili v době této technologie.

Digital natives are those children and young people born with technology.


My jsme digitální přistěhovalci, kteří je musíme učit, a přitom se sami teprve učíme," říká.

"We are the digital immigrants who have to teach them, when we are still in fact learning" he says.


Vysvětluje, že jde o složité téma, "protože je žádáme, aby rozeznávali, co je vhodné šířit, zveřejňovat a říkat, a co naopak ne, ve věku, kdy na to ještě nejsou zralí".

He says that the issue is complex, "because we are asking them to have a clear policy on what is appropriate or not to disclose, publish or divulge, at an age at which maturity is not conducive to this."


Také, aby byli - co se týká okolí - rozvážní, v době, kdy to, po čem nejvíce touží, je být oblíbení, mít tisíce přátel a nemyslet na důsledky", dodává.

"They also have to be selective when what matters most is to be popular and have thousands of friends, without thinking of the consequences" he adds.


Podle této specialistky je nejúčinnějším způsobem, jak dětem a dospívajícím ukázat, co je to soukromí, kladení otázek, které je nutí přemýšlet.

According to the specialist, the most effective way to teach children and teenagers what privacy is, is through questions that make them think.


"Říkat jim, aby něco nedělaly, nefunguje," dodává.

"Telling them not to do it is no good" he adds.


Dále Marrielos Porrasová vyjmenovává některé z možností: Jsou věci, které bys cizímu člověku nevyprávěl, tak proč to děláš na internetu?

Porras then lists some options: There are things you wouldn't tell a stranger, so why do it online?


Nebo: Líbilo by se ti, kdyby někdo zveřejnil tvou fotku tak, jak jsi ty zveřejnil kamarádovu?

Or, would you like a friend to publish a photo of you like the one you posted of a friend?


Do you know what others publish about you?


Když označuješ osoby na fotkách z oslav, požádal jsi tyto osoby o svolení?

When tagging party photos, did you ask the other people's permission to tag them?


A ještě jedna: Potřebují neustále všichni vědět, co právě děláš?

And one more question: does everyone need to know what you're doing all the time?


Další bod je, aby si uvědomili, že se musejí chovat v prostředí internetu stejně, jako mimo něj.

Another point is to make them see that they must behave online as they do offline.


"Člověk se mimo internet řídí respektem, morálkou a dalšími zásadami a stejné by to mělo být na sociálních sítích," tvrdí.

"Outside the Internet, people act with respect, morality and other principles, so they should act the same way on social networks" he says.


Estuardo Guardia, univerzitní profesor, učitel na prvním stupni a vzdělávací poradce vysvětluje, že je nezbytné, aby rodiče dětí pečlivě četli pravidla sociálních sítí.

Stuart Guard, a university professor, primary school teacher and educational consultant, says it is essential for parents to read social networks' policies thoroughly.


"Pokud porozumí každičké záludnosti, mají dobrý základ k tomu, aby si s dětmi povídali o důsledcích, které založení účtu na internetu může mít.

By understanding all the clauses, they have solid grounds to talk to their children about the implications of opening an online account.


Například co se týče věku nebo toho, co je dovoleno sdílet nebo zveřejňovat," říká.

"For example, the age at which you are allowed to share or publish" he says.


Guardia je toho názoru, že je klíčové připomínat dětem tradiční pravidlo "nemluv s cizími lidmi".

According to Guardia, it is important to remind children the "don't talk to strangers" lesson.


Summit Jižní Ameriky končí a Prohlášení z Limy nebylo zveřejněno

Unasur Summit closes without making public the Lima Declaration


Šestý prezidentský summit Unie jihoamerických národů (Unasur) konaný v Peru dnes skončil, aniž by bylo vydáno Prohlášení z Limy, které bylo avizováno a které bylo údajně podepsáno sedmi přítomnými prezidenty.

The Sixth Presidential Summit of the South American Union of Nations (Unasur) concluded today in Peru without making public the Lima Declaration, previously announced and theoretically signed by the seven attendee leaders.


Agentura Efe se opakovaně pokoušela získat přístup k dokumentu podepsaném na šesté schůzi hlav států a vlád organizace Unasur, ale zástupci ministerstva zahraničí i prezidentské kanceláře, kteří na začátku stanovili, že dokument zveřejní po skončení summitu, uvedli, že bude později zveřejněn na webových stránkách peruánské vlády.

Efe repeatedly tried to gain access to the document signed at the Sixth UNASUR Meeting of Heads of State and Government, but Presidential and Chancellery sources initially said they would deliver it after the summit closed, but later they claimed that it will be published at some point on the Peruvian Government website.


Dále uvedli, že obsah byl zveřejněn peruánským prezidentem Ollantou Humalou v několika krátkých tiskových prohlášeních.

When asked about the text, they pointed out that the content had been disclosed by Peruvian President, Ollanta Humala, during a brief statement to the press.


Novináři měli po celou dobu summitu omezen přístup k informacím.

Journalists' access to information from the Summit was restricted at all times.


Během jednání bylo v tiskové místnosti přenášeno video z prezidentského shromáždění bez zvuku se zprávou " důvěrné zasedání, přenos zvuku zamezen".

During the summit, in the press room, only video was aired, with no sound, showing the presidential meeting with the message "closed session, audio restricted."


Malé množství informací, které měli novináři k dispozici, bylo poskytnuto tiskovými mluvčími některých vlád, kteří byli jednání přítomní, nikoli však peruánským mluvčím.

The little information that circulated among reporters was given by the press spokesmen of some of the UNASUR governments attending the meeting, but not the Peruvian Government.


Jediný dokument zveřejněný během jednání byl seznam účastnících se prezidentů, což vyvolalo nevoli stovek novinářů z různých národních i mezinárodních médií, kteří žádali více informací.

The only document released during the summit was the list of attending presidents, which angered hundreds of journalists from various national and international media, who asked for more details.


Později rozeslala peruánská prezidentská kancelář médiím e-mail se "závěrečným prohlášením" ze summitu, ale jedná se jen o vyjádření prezidenta Humaly, a ne o oficiální dokument, který summit uzavřel.

The Peruvian President then sent an email to the media with the "final statement" of the summit, but this was Humala's statement, and not the official document that closed the summit.


Minulý říjen hostilo Peru třetí summit Jihoamerických a arabských zemí (América del Sur-Países Árabes, ASPA) a ani při této příležitosti nebylo původně slibované Prohlášení z Limy zveřejněno, přestože bylo tiskem horlivě vyžadováno.

Last October, Peru hosted the Third Summit of South American-Arab Countries (ASPA), and this time, despite repeated requests from the press, the previously announced Lima Declaration was again not made public.


Na oficiálních stránkách ASPA lze zjistit, že dokument byl zveřejněn minulé úterý.

The ASPA official website confirms that the document was published last Tuesday.


Na obou mezinárodních schůzích usilovaly peruánské úřady o to, aby bylo zajištěno vysílání pro všechny novináře, ale zcela zamezily přísun informací.

At both international events, the Peruvian authorities were at pains to ensure that there were broadcasting systems assured for all the journalists, but limited the obtaining of information to a maximum.


Summit skončil mimo jiné společným závazkem Chile a Peru k přijetí rozsudku haagského Soudního dvora, který řeší spor o hranici mezi oběma zeměmi.

The summit also concluded with the joint commitment of Chile and Peru to accept a ruling by the Hague Court to adjudicate a border dispute between the two countries.


Prezident Peru Ollanta Humala a prezident Chile Sebastián Piñera se sešli během regionální schůze a potvrdili, že budou respektovat rozhodnutí Mezinárodního soudního dvora v Haagu, který v pondělí začne vyslechnutím obhajovací řeči obou stran projednávat spor, který zahájila Lima proti Santiagu.

The Presidents of Peru, Ollanta Humala, and Chile, Sebastián Piñera, met during the regional event and confirmed that they will respect the decision of the International Court of Justice (ICJ), which on Monday, at The Hague, will start to hear the arguments of both parties, in the lawsuit Lima has filed against Santiago.


"Podrobíme se a vykonáme rozsudek, který vyřeší spor, který dnes u tohoto mezinárodního soudu projednáváme," řekl prezident Humala spolu se svým chilským protějškem.

"We will obey and execute the order that currently defines the differences we are bringing before this international court" said Humala, together with his Chilean counterpart.


"Chile bylo, je a bude země respektující mezinárodní právo, mírové řešení sporů, úmluvy a mezinárodní soudy," doplnil Piñera a pozdravil prezidenta Humalu stiskem ruky u vlajek obou zemí.

"Chile has been, is and will remain a country that respects international law and the peaceful resolution of disputes, treaties and international courts" added Piñera, greeting Humala with a handshake, alongside the flags of the two countries.


Potvrzení obou prezidentů, že se podrobí rozhodnutí Mezinárodního soudního dvora, bylo zveřejněno potom, co Kolumbie tento týden přijala Bogotský pakt, čímž vyjádřila podrobení se rozsudkům mezinárodního soudu, jenž rozhodl o námořních hranicích s Nikaraguou, a Kolumbie toto rozhodnutí považovala za zcela chybné.

Confirmation of both presidents that they would submit to the ICJ came after Colombia this week denounced the Bogotá Pact, whereby it accepted to submit to the judgement of this international court, following a decision on its maritime boundary with Nicaragua which it regarded as seriously flawed.


Summit se konal bez účasti prezidentů Brazílie (Dilma Rouseff), Venezuely (Hugo Chávez), Bolívie (Evo Morales) a Argentiny (Cristina Kirchnerová).

The summit was held with the absence of the Presidents of Brazil, Dilma Rousseff; Venezuela, Hugo Chavez; Bolivia, Evo Morales; and Argentina, Cristina Kirchner.


Paraguay byla vyloučena z organizace Unasur v roce 2011 po odvolání tehdejšího prezidenta Fernanda Luga a schůze se neúčastnila.

Paraguay, which was suspended by UNASUR in 2011 after the dismissal of former President Fernando Lugo, was not involved in the meeting.


Hostitelský prezident Ollanta Humala byl pověřen zahájením ranních proslovů a zakončením summitu v Limě krátce po poledni.

Host President Ollanta Humala was responsible for opening the session in the morning and closing the summit, just after noon in Lima.


Prezident přečetl závěrečný dokument, v němž informoval, že bylo přijato 16 dohod a byla naplánována činnost na 31 projektech mezi jihoamerickými zeměmi, s investicemi ve výši 17 miliard dolarů.

The President read the final document which reported that 16 agreements were adopted and the action plans laid down for 31 projects between the South American countries, for a total of 17 billion dollars of investments.


Kromě přijatých dohod zmínil, že členské země organizace UNASUR učiní "důležité kroky směřující k cíli v podobě jihoamerického občanství, kvůli kterému jsou rozšiřovány dohody o pobytu".

Among the resolutions adopted, it was mentioned that UNASUR countries will take "important steps toward the goal of a South American citizenship, for which residence agreements are being extended."


Informoval, že jsou podporovány akce ke zlepšení "spolupráce v boji proti občanské nejistotě a mezinárodnímu organizovanému zločinu, k lepší dostupnosti léků a levnému internetu ve všech koutech Jižní Ameriky a ke společným a účinným opatřením proti rizikům přírodních katastrof".

He reported that actions are being implemented to improve "cooperation in the fight against insecurity and transnational organised crime, actions to make medication more accessible, low-cost Internet access in all areas of South America, and to deal jointly and efficiently with risks of natural disasters."


Když je Evropa v krizi, "nemá mít ekonomická konsolidace (Latinské Ameriky) vítěznou podstatu, nýbrž má sloužit k rozšíření naší produktivity a ukázat našim národům lepší budoucnost," dodal Humala.

With Europe in crisis, "economic consolidation (in Latin America) should not have a triumphalist attitude but should serve to expand its productive matrix and glimpse a better future for its people" Humala added.


"Rozhodli jsme se upřednostnit skupinu 31 symbolických projektů, které zlepší dopravní spojení různých míst Jižní Ameriky, zvláště venkovských a příhraničních oblastí..., aby naše země byly lépe propojené a vytvořily nové ekonomické vazby," uvedl ve čteném projevu peruánský prezident.

"We decided to focus on a group of 31 flagship projects that will improve connection among areas of South America, especially in rural and border areas... uniting our countries and creating new economic networks" said the Peruvian President in a message read out.


Zmínil, že pět z těchto projektů se týká Peru a příčných os jeho území od pobřeží až k Brazílii, a další dvě se týkají lepšího spojení s Ekvádorem, více podrobností však neuvedl.

Among these projects, he mentioned that five are in Peru and are located in the transverse axes of its territory, between the coast and Brazil, and two focus on increased connection with Ecuador, although he gave no further details.


Závěrečný dokument se rovněž dotkl politické situace v Paraguayi.

Also, the final document mentioned the political situation in Paraguay.


"Doufáme, že volební proces v této zemi poslouží k jejímu návratu do Unie jihoamerických národů", z níž je momentálně vyloučena.

"We hope the electoral process in that country serves to reincorporate it in the Union of South American Nations," from which it is currently excluded.


Další ze záležitostí, kterou summit vyzdvihl, byla potřeba, aby Latinská Amerika zůstala i nadále prosperující a mírovou oblastí, která je celistvá a má dobré sousedské vztahy.

The need for Latin America to remain a prosperous, peaceful and integrated nation, with good neighbourly relations, was another issue highlighted by the summit.


V tomto smyslu řekl kolumbijský prezident Juan Manuel Santos před svou účastí na regionální schůzi, že doufá, že se v sobotu v Mexiku setká se svým nikaragujským protějškem Danielem Ortegou, aby s respektem projednali rozsudek Mezinárodního soudního dvora týkající se sporu o námořní hranice, který je zpochybňovaný Bogotou.

In this sense, the President of Colombia, Juan Manuel Santos, said before attending the start of the regional event that he expected to meet with his counterpart from Nicaragua, Daniel Ortega, on Saturday in Mexico, to respectfully discuss the maritime dispute after the failure of the ICJ, questioned by Bogota.


"Je možné, že se zítra (v sobotu) setkám s prezidentem Danielem Ortegou," řekl Santos.

"The day after tomorrow (Saturday) I might have a meeting with President Daniel Ortega" Santos said.


"Projednáme všechna řešení, žádná nejsou vyloučena, ani smlouva s Nikaraguou, která by vyžadovala jednání s touto zemí," zdůraznil.

"We will review all these paths, [which] are not exclusive, and the treaty with Nicaragua will require a conversation with Nicaragua" he emphasised.


"Doufám, že budu moci prezidentovi Ortegovi říci, abychom jednání vedli co nejcivilizovanější a nejohleduplnější možnou formou," dodal Santos.

"With President Ortega, I hope I can say that we handle this in the most civilised and respectful manner possible" said Santos.


Santos a Ortega se setkají v sobotu v Mexiku, kde se mají zúčastnit inaugurace tamního prezidenta Enriqueho Peñi Niety.

Santos and Ortega are due to meet on Saturday in Mexico, where they expect to attend the inauguration of the country's new President, Enrique Peña Nieto.


V rámci summitu se unijní ministři obrany předběžně sešli, aby schválili Akční plán pro rok 2013, který usiluje o posílení dialogu a konsenzus ve věci obrany oblasti.

Also, as part of the summit, the bloc's foreign defence ministers met in advance to approve the 2013 Action Plan, which seeks to strengthen dialogue and consensus on defence in the region.


Členy organizace UNASUR jsou Argentina, Bolívie, Kolumbie, Ekvádor, Peru, Brazílie, Uruguay, Venezuela, Chile, Guyana, Surinam a Paraguay, ačkoliv poslední zmíněná země je momentálně vyloučena.

Argentina, Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru, Brazil, Uruguay, Venezuela, Chile, Guyana, Surinam and Paraguay make up UNASUR, although the latter is currently suspended.


Peru je dočasným předsedou tohoto regionálního bloku.

Peru has the pro tempore presidency of the regional bloc.


Rafael Correa: Jižní Amerika se musí učit integraci od Evropy

"South America should learn from Europe to integrate citizenship" says Rafael Correa


Ekvádorský prezident Rafael Correa dnes oznámil, že vytvoření společného občanství je cíl, v němž "se Jižní Amerika, v tomto případě opravdu, musí učit od Evropy".

The President of Ecuador, Rafael Correa, said today that the creation of a common citizenship is a goal that "South America, in this case, must learn from Europe."


Correa, který se účastnil šestého prezidentského summitu Jihoamerické unie národů (Unasur) v Limě, prohlásil ve státní televizi TV Perú, že Evropané "se zabíjeli za 2. světové války" a v jiných konfliktech, "ale nyní jsou prakticky jedna vlast".

Correa, who took part in the Eleventh Presidential Summit of the Union of South American Nations (UNASUR) held in Lima, told Peru's state television that Europeans "killed one another in the Second World War" and other conflicts, "but are now practically one country."


V tomto smyslu hájil projekt vytvoření jihoamerického občanství, který členské země organizace Unasur podporují.

To this end, he defended the project to establish South American citizenship encouraged by member countries of UNASUR.


"Je třeba docílit volného pohybu občanů a pracovníků v rámci kterékoliv jihoamerické země, který už probíhá mezi členy Andského společenství, nicméně existují ještě zpátečnické oblasti, které nás chtějí vrátit do minulosti," upozornil.

"We have to achieve the free movement of citizens and workers for any South American country, as is already the situation with members of the Andean Community. However, there are still reactionary sectors that want us to return to the past" he said.


Ekvádorský prezident se mimo jiné vyjádřil, že souhlasí s přeskupením Organizace amerických států (OAS) pod podmínkou, že bude snížen vliv anglosaských států a vezmou se v potaz ti, kteří podepsali Pakt ze San José o lidských právech.

The Ecuadorian President was also in favour of the restructuring of the Organisation of American States (OAS) under the premise of reducing the influence of the Anglo-Saxon states and taking into account those who have signed the Pact of San José on human rights.


"Ti, co jsou v čele, se nikdy k ničemu nezavazují, a my Jihoameričané naopak vše podepíšeme.

Those who speak with authority never commit to anything, whereas we South Americans sign everything.


Je nepochopitelné, že Interamerická komise pro lidská práva je ve Washingtonu financována Spojenými státy," uvedl v narážce na politický azyl poskytnutý Ekvádorem zakladateli WikiLeaks Julianu Assangeovi.

"It is incomprehensible that the Inter-American Commission on Human Rights is in Washington under US funding" he said referring to Ecuador giving political asylum to WikiLeaks founder Julian Assange.


Prezident Correa potvrdil, že tohoto rozhodnutí nelituje, protože jím nezradil své principy, a respektoval své "hluboké demokratické hodnoty a lidská práva".

Correa said he does not regret that decision because with it he has not betrayed his principles, but has respected his "deep democratic and human rights values."


Doplnil, že v té době "existovala důvodná podezření, že by Assange mohl být vydán do třetí země bez ohledu na probíhající proces".

He added that, at the time, "he had reasonable suspicion that Assange would be extradited to another country and that his case would not be respected."


Kromě toho kritizoval švédskou justici, která ho žádala, aby se na švédském území podrobil výslechu kvůli údajnému sexuálnímu deliktu, přičemž "vlastní švédská legislativa umožňuje uskutečnit výslech videokonferenčním hovorem, který by se mohl uskutečnit z ekvádorského velvyslanectví v Londýně".

Additionally, he criticised the Swedish courts for demanding that he be subject to questioning for an alleged sexual offence in his country, when "Swedish legislation itself dictates that he can be questioned via videoconference, which could be done from the Ecuadorian Embassy in London."


Correa uvedl, že existuje riziko, že u Assangeho dojde ke zhoršení fyzického i psychického zdraví.

Correa said that there is a risk of deterioration of Assange's physical and mental health.


"Nemluvil jsem s ním od chvíle, co je na našem velvyslanectví, ale velvyslankyně mě informovala, že má drobné plicní potíže, ale nic vážného," řekla ekvádorská hlava státu.

"I have not spoken to him since he was at our embassy, but the ambassador informed me that he had a minor lung problem, nothing serious" said the Ecuadorian President.


"Hrozí ale, že se jeho fyzický a psychický stav zhorší, protože je zavřený na malém prostoru bez možnosti pohybu na čerstvém vzduchu.

What there is, is the danger that his physical and mental health may deteriorate due to being locked in a small space without any outdoor exercise.


To by poznamenalo zdraví každého," doplnil.

"That would complicate the health of any person" he added.


Prezident Correa poznamenal, že řešení azylu poskytnutého Assangeovi od června na ekvádorském velvyslanectví v Londýně na základě povolení, které mu umožňuje cestovat do Ekvádoru, je v rukou Velké Británie, Švédska a evropských soudů, a zdůraznil, že s Londýnem proběhly rozhovory za účelem vyřešení uvěznění zakladatele WikiLeaks.

Correa said that the solution to the asylum granted to Assange in June by the Ecuadorian Embassy, in London, through the issue of a safe-conduct pass that permits travel to Ecuador, is in the hands of Great Britain, Sweden and the European legal authorities, and stressed that there have been talks with London to seek a solution to the imprisonment of the WikiLeaks founder.


"My ohledně lidských práv nevyjednáváme, takové slovo v tomto případě nepoužíváme, ale neustále probíhaly rozhovory.

We do not negotiate with human rights, we do not use that word in this case, but there have been ongoing discussions.


Řešení tohoto problému je v rukou Velké Británie, Švédska a evropských soudů, protože Assangeův právník Baltazar Garzón vede sérii řízení u různých evropských instancí," zmínil.

"The solution to this problem is in the hands of Great Britain, Sweden and the European legal authorities, because Assange's lawyer, Baltazar Garzon, is handling a series of cases in different European courts" he said.


Uvedl, že "pokud Velká Británie vydá zítra propustku, vše skončí".

And he felt that "if Britain says no to the safe-conduct pass, it's over."


A pokud Švédsko pana Assangeho vyslechne na ekvádorském velvyslanectví v Londýně nebo přes Skype, jak to bez problému umožňuje tamní legislativa a jak už bylo provedeno v jiných případech, bude zítra tomuto problému učiněn konec."

And if Sweden, as its legislation perfectly well allows it to do, and as it has done in other cases, questions Mr Assange at the Embassy of Ecuador in London, or interrogates him via Skype tomorrow, this problem is over.


Correa využil této situace, aby se prezentoval jako obránce svobody tisku, a objasnil, že rozhodně netoleruje "podprůměrnost, špatné úmysly a lež, které podkopávají svobodu vyjadřování".

Correa took the opportunity to reassert himself as a defender of freedom of the press and stated that what he does not tolerate is "the mediocrity, dishonesty and lies that undermine the freedom of expression."


Největší nepřátelé svobodného tisku nejsme my, podlí a zvrhlí politici, nýbrž špatní novináři ve službách zisku, nátlaků a vydírání," řekl.

"The greatest enemies of the press freedom are not evil and wicked politicians, but bad journalists depending on profit, blackmail and extortion" he said.


Z tohoto pohledu vyjádřil radost nad tím, že ani takovíto novináři, "ani bankéři, ani hegemonní země a ani buržoazie neovládají Ekvádor", a předeslal, že pokud bude znovu zvolen, "bude dále pokračovat ve změnách vedených správnou cestou a správným směrem".

In that regard, he welcomed the fact that it was no longer these journalists, "or the bankers or bourgeois and hegemonic countries that dominate Ecuador" and said that, if re-elected, he will "step up the revolution to continue on the same path and in the right direction."


Prezident Correa také podpořil rozhodnutí dále udržovat veto vyjádřené Paraguayi ohledně členství v unii Unasur přinejmenším do jejích příštích voleb a argumentoval, že celek "musí být pevný a netolerovat oportunismus a pučismus zahalený do legality", protože ve skutečnosti "zničil legitimitu paraguayské demokracie".

Correa also supported the decision to maintain the veto on Paraguay in UNASUR, at least until their next elections, arguing that the body "must be firm and not tolerate opportunism and a coup masked with legality" because this will in fact "destroy the legitimacy of Paraguayan democracy."


Ekvádorský prezident kromě toho uvedl, že považuje "za zcela vhodné" přání svého kolumbijského protějšku Juana Manuela Santose vyjednávat s Nikaraguou o námořních hranicích mezi oběma zeměmi nyní, v době po rozsudku Mezinárodního soudu v Haagu, který rozhodl ve prospěch Nikaraguy.

The Ecuadorian President also considered the "perfectly pertinent" desire of his Colombian counterpart, Juan Manuel Santos, to now negotiate with Nicaragua the maritime boundary between the two countries, after the ruling of the International Court of Justice in The Hague, in favour Nicaraguan maritime sovereignty.


For now that ruling is not being followed.


"Jde o problém mezi jihoamerickou a středoamerickou zemí.

It is a problem between a South American country and a Central American one.


Konflikty jsou nevyhnutelné, ale musí být překonány vůlí kráčet spolu.

Conflict is inevitable, but must be overcome by the desire to walk together.


Je třeba je posoudit zeširoka, aby byly překonány a byla možnost jít vpřed."

They need to be processed in a comprehensive manner to overcome them and move forward.


Rovněž vyjádřil naději v urovnání sporu o námořní hranice, který řeší u téhož soudu Peru a Chile, a vyjádřil názor, že "je pro Latinskou Ameriku správné vyhledávat mezinárodní instance, pokud se obě země zavážou přijmout rozsudek, ať bude jakkoliv tvrdý".

Additionally, he trusted in a sound conclusion to the maritime boundary dispute opposing Peru and Chile in the same court and said that "it is right for Latin America to refer to international courts if both countries agree to accept losing, however hard it may be."


V souvislosti s možností, že bude kandidovat v příštích prezidentských volbách v Ekvádoru, aby se ucházel v pořadí už o třetí mandát, poznamenal, že vnímá tuto možnost "s velkým optimismem a radostí, i když je to někdy velmi těžké".

With reference to the possibility of his standing as a candidate in the upcoming presidential elections in Ecuador seeking a third consecutive term, he said he sees that possibility "with much optimism and joy, although at times it is pretty hard."


Correa prohlásil, že pokud v únoru 2013 volby prohraje, odejde z veřejného života.

Correa said that if he loses the elections in February 2013, he will retire from public life.


"Mě osobně nikdy nezajímala moc, ale tak nespravedlivé situace, jako je socioekonomická chudoba v Ekvádoru, se mohou napravovat pouze politickou mocí.

Personally, I've never been interested in power, but in situations as unjust as those in Ecuador, socio-economic poverty can only be corrected by political power.


Mé politické hnutí věřilo, že jsem to já, kdo zaručuje toto pravděpodobné vítězství, tak tedy tuto zodpovědnost musíme přijmout," řekl.

"My political movement believed that it was me who ensured that probable victory, so we have to accept that responsibility" he said.


"Pokud bych zvítězil, bylo by to moje poslední prezidentské období a poté bych z politiky odešel.

If I won, it would be my last period in office and then I would leave public life.


Correa se také zmínil o nové zdravotní léčbě venezuelského prezidenta Huga Cháveze na Kubě.

Correa also referred to Venezuelan President Hugo Chavez's new health treatment in Cuba.


"Právě jsem mluvil s venezuelským viceprezidentem Nicolásem Madurem, který říká, že prezident Chávez odjel na plánovanou rutinní léčbu a jeho návrat na Kubu byl očekáván po skončení kampaně.

I just spoke with Venezuelan Vice President Nicolás Maduro and he tells me that Chavez went for treatment that was already planned, routine treatment, and it was expected he would win the campaign and return to Cuba.


Nejedná se o recidivu ve zdravotním stavu prezidenta," vysvětlil.

"This does not mean a health relapse for President Chavez" he said.


Hlava ekvádorského státu se dnes zúčastnila šestého summitu hlav státu a vlád Unie jihoamerických národů (Unasur), který byl zakončen výzvami k větší regionální integraci za účelem udržení rozvoje, rovnosti a bezpečí.

In Lima today, the Ecuadorian Head of State attended the Sixth Summit of Heads of State and Government of the Union of South American Nations (UNASUR), which concluded with calls for greater regional integration to sustain progress, equality and security.


Oběti AIDS jsou dnes důsledkem pozdní diagnózy

Deaths caused by AIDS are nowadays due to late detection


Fabriziovi bylo 21 let, když byl potvrzen výsledek jeho testu: HIV pozitivní.

Fabrizio was 21 years old when they confirmed his test result: HIV positive.


"Bylo to, jako by do mě udeřil blesk," vypráví při vzpomínkách na okamžik pravdy, kterou se lékař snažil "trochu zmírnit", ale zjevně bez úspěchu.

"It was like a bomb dropped on me" he says, recalling the time of the announcement, which the doctor was trying to make "softer," apparently unsuccessfully.


Rozhodl se vzít svou nemoc sám na svá bedra a začal se o ní informovat. A to s takovým nasazením, že už oslavil 43. narozeniny.

He decided to care for his illness alone and began to learn about it; thanks to his efforts he has just celebrated his 43rd birthday.


Je to bezpochyby jeden z nejdávnějších pacientů Jednotky HIV v Civilní nemocnici v Guadalajaře (HCG), do které přišel v roce 1994 po několika bojích s nemocí.

He is undoubtedly one of the oldest patients in the HIV Unit of the Guadalajara Civil Hospital (CHG), where he arrived in 1994 after several battles with his health.


Fabrizio žije s virem lidské imunodeficience (HIV) od 22 let, což bylo něco nepředstavitelného počátkem 90. let, kdy existovalo hodně pochybností, málo možností léčby a větší stigma.

Fabrizio has lived with the human immunodeficiency virus (HIV) for 22 years, hard to imagine in the early '90s, when there were many questions, few treatment options and a great deal of stigma.


Tehdy se s ním ani ředitel kliniky Mexického institutu sociálního zabezpečení (IMSS) nerozloučil, "protože měl řeznou ránu".

Then, even the director of an IMSS [Mexican Social Security Institute] clinic refused to discharge him "because he had a cut."


At that time, having Aids was synonymous with death.


Teď je možné s tímto syndromem přežít a plnohodnotně žít.

Now it is possible to survive the syndrome and do so with quality of life.


Nicméně je hodně osob, které o své nemoci neví a přicházejí, až když virus způsobil zkázu organismu a vysílil imunitní systém, a stávají se pak oběťmi náhodných infekcí.

However, many people are still unaware of their illness, and only seek help when the virus has already caused havoc, "exhausted" their immune systems and they are suffering from opportunistic infections.


31 let od doby, co se na světě objevilo onemocnění AIDS, nebo aspoň od prvních zdokumentovaných případů, "znamená velký úspěch, že délka života pacienta, který včas a vhodným způsobem začne s léčbou, je úplně stejná jako u zdravých lidí", uvedl Jaime Andrade Villanueva, vedoucí Jednotky HIV v Civilní nemocnici v Guadalajaře s tím, že tato informace byla potvrzena v dubnu letošního roku v prestižní vědecké publikaci.

31 years after of the onset of AIDS around the world, at least since the first reported cases, "the great achievement at this time is that the life expectancy of patients starting treatment in good time and the life expectancy of the general population is exactly equal" stated the head of the CHG HIV Unit, Jaime Andrade Villanueva, saying that this information was endorsed in April this year in a prestigious scientific journal.


Infektolog a specialista na HIV/AIDS Andrade Villanueva vysvětlil, že vědci došli k závěru, že od roku 2008 AIDS není rozsudkem smrti, ale že délka přežití a plnohodnotného života záleží na stupni postižení imunitního systému pacientů, kterým je nemoc diagnostikována, přičemž lépe jsou na tom ti, kdo neužívají drogy: lidé s 200 buňkami CD4 mohou žít až 30 let a lidé s 500 buňkami CD4 až 50 let.

Infectious disease specialist and expert in HIV/AIDS, Andrade Villanueva said that since 2008 scientists had concluded that AIDS was not a death sentence, but that life expectancy and quality of life depend on the degree of damage to the immune system that patients present when they are diagnosed, with a higher life expectancy for non-drug users: up to 30 years for patients with a 200 CD4 count and 50 years for those reporting a 500 CD4 count.


Jednoduše řečeno to znamená, že ten, komu je HIV diagnostikováno ve 25 letech, může podle těchto poznatků "při dodržování léčby žít bez problémů až do 75 let", vysvětlil v rozhovoru lékař.

In simple terms, this means that anyone diagnosed HIV positive at 25 years old, under these terms and "as long as they keep it under control, can live with no problems to 75" said the interviewee.


Ke zdůraznění tohoto pokroku je vhodné připomenout, že průměrná délka života Mexičanů je dnes 76 let.

To gauge this progress, it should be remembered that the average life expectancy of Mexicans today is 76 years.


Ačkoliv se úmrtnost v posledních letech významně snížila a v případě Mexika klesl počet osob, které zemřely na AIDS, z 6 678 v roce 2007 na 4 862 v roce 2011 (ročenka Společného programu OSN pro HIV/AIDS - UNAIDS), je také pravda, že od objevení AIDS zahynulo podle národní statistik 60 procent pacientů.

Although mortality has dropped significantly in recent years and, in the case of Mexico, the number of people dying of AIDS has fallen from 6,678 in 2007 to 4,862 in 2011 (UNAIDS annual report), it is also true that since the advent of AIDS, 60 per cent of patients in the national database have died.


Jen ve státě Jalisco zemřelo v roce 2011 255 osob a do letošního května zatím 187. Nicméně od roku 2005 je zajištěn univerzální přístup k antiretrovirotikům.

In Jalisco alone, only 255 people died in 2011, and there have been 187 deaths up to May of this year; however, we are assured that there has been universal access to antiretroviral drugs since 2005.


- Proč i nadále lidé na následky nemoci umírají?


- "Zdá se mi, že problém není v možnostech přístupu k léčbě.

- I think the problem is not to do with access to treatment.


Takhle to vidím, takhle se to děje u nás v nemocnici.

That's how I view it, and that's how it's been at our hospital.


Nejméně za posledních 12 let jsme nevyčerpali zásoby léčiv. Problém je, že pacienti přicházejí ve velmi pokročilém stádiu, protože neznají stav nákazy, čili v pozdní fázi nemoci."

For at least the last 12 years we've had no shortage of medicine, the problem is that patients arrive in an advanced state of illness because they are unaware of their HIV status, that is to say, the later stages of the disease.


Přidává přesvědčivý údaj: "Devět z deseti pacientů přichází, když už se projeví nějaká přidružená infekce. Jediné, co je třeba dělat, abychom mohli více ovlivnit celkovou úmrtnost, je nemoc dříve diagnostikovat, a proto je třeba ve velkém měřítku nabízet testy na zjištění nemoci všem osobám, které o ně požádají".

He gave a compelling statistic: "Nine out of ten patients arrive when they already have an opportunistic infection, so what needs to be done to have a greater impact on overall mortality is to make earlier diagnoses and, therefore, offer mass detection tests for everyone who needs them. "


Ve svém návrhu se shoduje se specialisty a úředníky ze Státní rady pro prevenci AIDS ve státě Jalisco i přímo s pacienty jako Fabrizio, který si přišel nechat udělat testy do soukromé laboratoře jenom proto, že to udělal jeho kamarád, a i přes svůj nízký věk u něho už propuklo onemocnění AIDS a také trpěl Kaposiho sarkomem, nádorovým onemocněním, které je jednou z obvyklých komplikací.

Specialists and officials of the State Council of AIDS Prevention in Jalisco (COESIDA) agree on this proposal, as do the patients themselves, such as Fabrizio, who came to be tested at a private laboratory, motivated only because a friend had done so and, despite his young age, he was around in the AIDS era and had even suffered Kaposi sarcoma, a cancerous tumour that is one of the common complications.


"Všechno se změní, když víte, že máte AIDS.

Everything changes when you know you have AIDS.


Někteří myslí, že umřou, a nechtějí nic dalšího vědět.

Some people think they're going to die and don't want to know anything.


"Jestli už mám umřít, radši se třikrát týdně vyřádím," říkají, ale to není můj případ.

"If I'm going to die, I'd rather have a blow-out three times a week" they say, but not in my case.


Změna byla k lepšímu, zdravě jím, cvičím, beru léky."

The change was for the better; I eat well, I exercise, I take my drugs.


Dodnes jeho rodiče ví pouze to, že trpěl rakovinou.

To date, his parents are only aware he had cancer.


Pracuji, mám hodně aktivit, cestuji, vedu aktivní sexuální život, ale zodpovědně, dávám pozor na sebe i na druhou osobu," vyjmenovává Fabrizio, který přijal výzvu, aby se podělil o své zkušenosti s deníkem MILENIO JALISCO, aby dnes v rámci Světového dne AIDS motivoval svým svědectvím ty, kteří mají strach.

"I work, I take part in a lot of activities, I travel, I have an active but responsible sex life, I take care of myself and the other person" said Fabrizio, who agreed to share his intimate secrets with MILENIO JALISCO, to motivate those people with his story who today, in the context of World AIDS Day, are afraid.


"Ať si nechají udělat testy. Jestli riskovali, tak ať ví co nejdříve, jestli jsou HIV pozitivní, je to lepší. A jestli už byli diagnostikováni, ať si uvědomí, že mohou žít jako kdokoliv jiný, když budou zodpovědní."

They should get tested if they are at risk. because the sooner they know if they are HIV positive, the better, and if they have already been diagnosed, they must learn to live like any other person, while being responsible.


Tento jeho vzkaz shrnuje heslo bitvy proti AIDS v letošním roce 2012.

This is his message, which summarises the theme of the fight against AIDS in 2012.


Mezi programy pro zdraví a běžnými občany je velká propast, uvedl Ricardo Salazar, guadalajarský novinář, který zjišťuje informace ohledně viru HIV.

The gaps between health programmes and ordinary citizens are huge, said Ricardo Salazar, a journalist from Guadalajara who has taken up the HIV cause.


V místech, která se tomuto úkolu věnují "se skutečně zvýšilo rozdávání kondomů, dřív nám dávali jeden nebo dva, dnes nám dávají balíčky i sta kondomů, což je velmi dobře, ale i nadále existují lidé, kteří nemají ke kondomům přístup", uvedl.

In places dedicated to this task "the distribution of condoms has actually increased; previously, they used to give us one or two, now they give us packets of a hundred, and that's fine, but it turns out there are still people out there who have no access condoms" he said.


Mezi nejnáchylnějšími k novým nákazám jsou dospívající.

Among the most vulnerable to new infections are teenagers.


"Na co to chceš?" je běžná otázka plná ironie a posuzování od sociálních pracovnic, školních poradců, zaměstnanců lékáren a zdravotnického personálu, které se dospívající chtějí vyhnout, říká reportér.

"Why do you want them?" is a common question, asked with sarcasm and judged according to the values of social workers, counsellors, pharmacy workers and healthcare staff who do not want to expose teenagers to sex, said the speaker.


Navrhl toto neúčinné rozdělování změnit. Ať kondomy nejsou jenom za pulty, ale těch sto ať se nachází v dávkovačích na veřejných záchodcích, v místech, kam často chodí mladí.

It was decided to change such inefficient allocation, and that condoms should not only be placed behind counters, but that packets of one hundred should be found in public toilet dispensers in places frequented by young people.


Ani nejde o to jim "platit pivo a motel", jak reagoval guvernér Emilio González na otázku, jestli by souhlasil s rozdělováním prezervativů ve svém okrese.

It is not about paying for their beers or motel fees, as Governor Emilio Gonzalez said, when asked if there would be distribution of condoms during his administration.


Takovásexualita není. Nejlepší je zpřístupnit kondomy těm, kteří už sexuální život vedou," poznamenal.

"And it's not about sexuality, but it is best to provide condoms to those already practising sexual activity" he said.


Bylo zaznamenáno 13 435 případů (12 158 případů AIDS a 1 317 případů HIV).

There are 13,435 cumulative cases (12,158 AIDS and 1,317 HIV).


Tento stav znamená v Mexiku čtvrté místo v nových a zjištěných případech AIDS a 13. místo v souvislosti s HIV.

The state is 4th in the nation in new and cumulative cases of AIDS and 13th in HIV.


92% nákaz probíhá sexuální cestou, 6% krevní cestou y 2% perinatálně.

92% of new infections are through sex, 6% via the bloodstream and 2% perinatal.


Odhaduje se, že s virem HIV může žít asi 50 tisíc lidí, neboť na jeden registrovaný případ je čtyři až pět osob, které o nemoci nevědí.

An estimated 50,000 people may be living with HIV, as for each registered case there are around 4-5 people who do not know they are positive.


Rozsudek schválený odvolacím soudem Spojených států, který neuznává restrukturalizaci dluhu společnosti Grupo Vitro stanovenou konkurzem v Mexiku, vyvolává neblahý precedent pro jakýkoliv národní podnik s pobočkami v sousední zemi a problémem solventnosti.

Ratified by a United States court of appeal, a judgement which ignores the restructuring of the Vitro Group's debt achieved via a bankruptcy in Mexico, the scenario is an ominous precedent for any national company with offices in the neighbouring country that has solvency problems.


Zdá se tedy, že postupy restrukturalizace firem, které umožňují mexické zákony, v zemi pruhů a hvězd navzdory mezinárodním dohodám neplatí.

It seems, then, that the proceedings in support of survival of firms permit Mexican law are not valid in the land of stars and stripes, contrary to international conventions.


Schválení rozsudku vydaného 15. června minulého roku soudcem Harlinem Halem u konkurzního soudu pro severní Texas nechává v praxi mexické firmy bez obrany proti možnosti konfiskace jejich majetku na druhém břehu řeky el Bravo.

In practical terms, the endorsement of the judgement delivered on 15 June by Judge Harlin Hale of the Bankruptcy Court of the Northern District of Texas, leaves Mexican firms defenceless against possible seizure of their property outside of Mexico.


Nicméně rozsudek otevírá hlavnímu mexickému výrobci skla dveře k Nejvyššímu soudu Spojených států s odvoláním proti třem nesrovnalostem.

However, the decision opens the door for the leading glass manufacturer in Mexico to appeal to the Supreme Court of the United States, claiming three inconsistencies.


Úvodem je třeba říci, že zatímco soudce této kauzy tvrdí, že se věřitelé mají řídit insolvenčním zákonem Spojených států, odvolací soud Pátého okresu se sídlem v New Orleans říká, že hlavní postup stanovuje konkurzní řízení v Mexiku.

From the start, while the trial judge notes that creditors should be governed by the United States Bankruptcy Code, the Court of Appeal for the Fifth Circuit, based in New Orleans, states that the main action is the insolvency action handled in Mexico.


Za prvé by to ukazovalo na neznalost mezinárodní procesní spolupráce v případech insolvence nadnárodních podniků.

The first point would involve ignoring international procedural cooperation in cases of insolvency of companies with transnational profiles.


V podstatě byl za tímto účelem vytvořen modelový zákon Spojených národů pro sjednocení mezinárodního obchodního práva, který arbitrem určuje organizaci American Law Institute.

Indeed, the UN Model Law for International Trade Law Uniformity was created for this purpose, with the American Law Institute positioned as arbitrator.


Za druhé, rozsudek stanovuje, že bez hlasování poboček z vnitřní podnikové struktury, kdy je uznáno zadlužení mateřské společnosti Vitro vůči pobočkám, by nebyla dosažena požadovaná většina ke schválení restrukturalizace.

Secondly, the judgement establishes that without the intercompany vote, with the debts the Vitro subsidiaries had with their parent company recognised in the critical mass of the insolvency, the majority needed to approve the restructuring might not be achieved.


Nicméně tuto možnost mexické zákony připouštějí.

However, Mexican law recognises the possibility.


Faktem je, že případ společnosti Vitro nebyl první, ve kterém bylo přijato toto schéma.

In fact, the Vitro case was not the first one in which the scheme was accepted.


Je zde půl tuctu příkladů jako Agremex a Comercial Mexicana, za jejichž vnitropodnikové dluhy ručil Federální konkurzní institut.

There are half a dozen examples, including Agremex and Commercial Mexicana, whose intercompany debts were endorsed by the Federal Bankruptcy Institute.